Abstract
Narrativ og evidensbaseret medicin er modsætninger men bør i klinisk praksis
være hinandens forudsætninger og komplementere hinanden. Den evidensbaserede
arbejdsmedicin er baseret på viden om sammenhæng mellem risikofaktorer på arbejdet og sund-
hed og sygdom; en viden der typisk stammer fra epidemiologien. I klinisk praksis er det dog ikke nok, at lægen kan spejle den bestemtepatients diagnose og oplysninger om arbejdsekspone-ringerne ind i den forhåndenværende og ofte begrænsede evidens, der af forskellige grunde ofteikke matcher situationen. Narrativer er ofte forudsætningen for, at lægens kliniske arbejde gør en forskel. Praksis begynder og slutter med patientens egen sygehistorie, som for det første fortæller, hvad det overhovedet er, han ønsker hjælp til, men som herudover kan hjælpe lægen med ikke bare med at beskrive eksponeringerne og sygdommen men undertiden også at for-stå sammenhængen herimellem. Da sygehistorien også er kilden til forståelse af sygdommens betydning – menneskeligt, socialt osv. – er den tillige forudsætningen for at hjælpe
patienten videre.