Ledelse og velfærdsprofessioner — på vej mod flertydig ledelse på de borgernære velfærdsområder - Redaktionen, - (Tidsskrift for Arbejdsliv, 2014)
I deres klassiske analyse af den offentlige sektor, The Managerial State, viser John Clarke og Janet Newman hvordan 1980’ernes ’konsumerisme’ eller ’brugeren i centrum’ var et forsøg på både at udfordre bureaukratisk paternalisme og professionernes selvfedme (Clarke & Newman 1997). Med nye idealer for offentlig ledelse blev den gamle velfærdsstats professionsidealer, der handlede om sikring af borgernes retssikkerhed og høj kvalitet i de offentlige ydelser, nu set som træghed og arrogance fra professionernes side. ’Brugeren’ eller ’kunden’, viser Clarke og Newman, blev den udefra skabte fiktion, som skulle skabe forstyrrelse og omstillingstvang indefra i den offentlige sektor. Havde man først sagt ’brugeren i centrum’, var det ikke så nemt at henholde sig til stive regler, sin faglige ekspertviden eller blot erfaring, hvis en enkelt bruger eller en brugertilfredshedsmåling pegede på problemer. Clarke og Newman viser således, hvordan ’new managerialism’-eller New Public Management-bla. er en udfordring af professionernes monopol på viden, og de viser, hvordan ledelse og profession op gennem 1980’erne og 1990’erne ses som ’enten-eller’ eller et ’versus’. I Danmark står kampen bla. om, hvem der kan definere kvalitet. Er det den professionelle, der qua sin faglighed bedst kan vurdere kvalitet, eller er det brugeren, som skal spørges med det mål, at organisationen kan rette sine ydelser efter de skiftende behov? I dette nummer af Tidsskrift for Arbejdsliv sætter vi fokus på de aktuelle og modsatrettede tendenser, når det gælder ledelse i den offentlige sektor på de borgernære velfærdsområder. Velfærdsprofessioner dækker i denne sammenhæng over de offentligt ansatte inden for uddannelse, omsorg, sundhed og socialt arbejde. De professioner, som i 1980’erne og 1990’erne blev beskrevet som problematiske, fordi de blev set som omstillings-uparate og ledelsesfjendske. Temanumret beskæftiger sig med de aktuelle brydningsflader mellem ledelse og velfærdsprofessionerne. Nummerets artikler og kronikker kommer rundt om ledelse i en række empiriske felter som hospitaler, uddannelsesinstitutioner og ældreplejen, og med en række teoretiske greb åbner de det empiriske materiale på måder, der udvider vores forståelser af ledelse på de borgernære velfærdsområder. Vi ser tre aktuelle tendenser, når det gælder borgernær ledelse: t velfærdsprofessionelle forventes at udøve strategisk selvledelse t ledelse distribueres ud til de velfærdspro. fessionelle, der får ledelsesopgaver over for kolleger t institutionsledere bliver velfærdsledere med en bred vifte af ledelsesopgaver, der