RENÆSSANCEADELENS FORHOLD TIL KRIG 1563-1660 - AFMILITARISERING, REMILITARISERING ELLER KONTINUITET? - Malmborg, Mathias Stii Kusk (Temp - tidsskrift for historie, 2018)
Renæssanceadelens forhold til krig 1563-1660 – Afmilitarisering, remilitarisering eller kontinuitet? Mathias Stii Malmborg Det Nationalhistoriske Museum, Frederiksborg Slot, E-mail: mathiasmalmborg@gmail.com. Denne artikel undersøger idéen og idealet om adelskab i den danske adelstand i årene 1563-1660. Med udgangspunkt i adelens oprindelige samfundsrolle som krigere, belyser artiklen et forskningsmæssigt negligeret aspekt af den danske renæssanceadel: standens fortsatte ideologiske dyrkelse af krig og krigsførelse. Dette forhold er ellers afgørende i forståelsen af adelstandens ideologi og selvforståelse i århundredet før enevældens indførelse. I dansk historieforskning er renæssanceadelen ofte blevet beskrevet som en stand, der undergik en pacificeringsproces efter middelalderens afslutning. Selvom dette utvivlsomt er korrekt i et socialt perspektiv, har man forsømt at undersøge adelens interne kulturelle holdning til udviklingen. Artiklen forsøger belyse dette aspekt og dermed nuancere billedet og forståelsen af renæssanceadelen med udgangspunkt i, at adelens sociale pacificering blot er del af den overordnede fortælling. Ud fra en analyse af periodens kilder med ophav i adelstanden fremgår det, at adelen ganske vist kulturelt set fortsatte med at dyrke krig og forsvaret af riget som et særligt adeligt ansvarsområde, men også at forholdet udviklede sig markant efter samfundsudviklingen. Forholdet til krig var vigtigt for datidens adel, men forholdet udviklede sig fra en middelalderlig krigerisk tilgang til en kontrolleret professionel tilgang.