TILKNYTNINGSFORSTYRRELSER OG PSYKOPATOLOGI - Rechenbach, Anne (Psyke & Logos, 2003)
Undersøgelser vedr. sammenhæng mellem tilknytningsmønstre og psykiatriske tilstande er endnu på et beskedent plan. Alligevel har tilknytningsteorien betydet ganske meget for forståelsen af psykiatriske lidelsers opståen, hvor især personlighedsforstyrrelser er bedst beskrevet. Vi ved i dag ganske meget om, hvordan tilknytningsmønstre er dannet, og hvordan de transmitteres fra den ene generation til den næste. Vi ved også, hvilken indflydelse de enkelte tilknytningsmønstre har på udformningen af personligheden. Det er især den desorganiserede tilknytningsforstyrrelse præget af traumer og tab, der prædisponerer til psykiatrisk lidelse. Ved borderline personlighedsforstyrrelsen (BPD) har man således fundet ætiologisk betinget sammenhæng mellem den primære tilknytning og psykisk lidelse. Men også den dyssociale personlighedsforstyrrelse kan forstås i lys af tilknytningsteorien, idet den primære tillukkede/afvisende tilknytningsforstyrrelse prædisponerer til denne personlighedsforstyrrelse. En anden måde at beskrive personlighedsforstyrrelser på er at se på, om der er maksimering eller minimering af tilknytningsbehov, idet maksimering kendetegner BPD, mens minimering karakteriserer den dyssociale personlighedsforstyrrelse.