Brasiliens udviklingsstrategier i en foranderlig global økonomi - Fryba Christensen, Steen (Økonomi & Politik, 2026)
Mellem 1930 og 1980'erne førte Brasilien en udviklingsstrategi, hvor industripolitikker og en aktiv rolle til staten i økonomien spillede en central rolle. I 1990erne blev denne strategi afløst af en ny-liberal udviklingsmodel baseret på økonomisk åbenhed, deregulering og privatisering af statsvirksomheder. Det lykkedes ad denne vej at få styr på inflationen men ikke at sikre langsigtet økonomisk stabilisering som grundlag for økonomisk vækst. Som svar på dette problem og på en international økonomisk kontekst, hvor den økonomiske magt gradvist forskød sig i retning af store udviklingslande som Kina og Indien, startede Brasilien at genoverveje sine udviklingsstrategier. Lula-regeringen (2003-2010) genindførte industripolitikker sammen med en lang række andre strategiske initiativer. Blandt disse var en stærk prioritering af øget social lighed som et grundlag for økonomisk vækst. Den nye udviklingsstrategi fokuserede på sikring af en øget efterspørgsel både gennem en mere geografisk spredt og voksende eksport men også gennem en voksende efterspørgsel nationalt. Den nye strategi havde succes med at skabe en ny tendens til økonomisk vækst med øget social lighed, der gjorde det muligt for Brasilien at imødegå den internationale finanskrise, der startede i 2008, uden en større økonomisk tilbagegang. Krisen har dog skabt nye udfordringer for Brasiliens fortsatte økonomiske succes.