Ledelse og Erhvervsøkonomi/Handelsvidenskabeligt Tidsskrift/Erhvervsøkonomisk Tidsskrift, Bind 31 (1967)Kommentar til Mogens Lindhard: Fastlæggelse af serviceniveauer for lagerførte komponenter.civiløkonom, stud. polyt. Pauli Pedersen Forfattercn sporger i sin konklusion,
hvorledes man ska] skonne de forskellige
scrviceniveauer. En intuitiv
forståelig metode ville være almindelig forholdsregning.
I artiklens eksempel »Enheds«lageromkostning = 20 kr.
Antal enheder =
1000 : 20 = 50 enheder ![]() ![]() ![]() ![]() Sammenligning med
artiklen: ![]() I artiklen er
åbenbart brugt en for grov logaritmetabel, idet (if
(optimalmctoden) = 0,9523 (if
(mangelomkostningsmetoden) = 0,95/9 Tages hensyn til
dette, ses ovenstående meget simple udregning at være,
om ikke Svar fra civiløkonom og civilingeniør Mogens Lindhard.Som svar på hr. stud.
polyt. Pauli Pedersens bemærkniner skal jeg anføre
følgende: I den omtalte artikel påviste jeg, hvor meget gunstigere det er at fastlægge serviceniveauer for lagerførte komponenter ud fra systematiske beregninger (herunder den opstillede optimale metode og den viste tilnærmede simple mangelomkostningsmetode) end ved hjælp af en serviceniveaumetode, hvor man tildeler samtlige komponenter samme servicegrad. Side 184
»På basis af de observerede resultater kunne man måske fristes til at tro, at man uden større vanskeligheder kunne forbedre den anvendte servicenivcaumetode ved rent skønsmæssigt at hæve serviceniveauet for særlig billige lagervarer og tilsvarende sænke niveauet for særlig dyre varer (omtrent på samme måde som det gøres ved mangelomkostningsmetodcn). Der skal derfor
gøres opmærksom på visse vanskeligheder ved en sådan
skønsmæssig Kan man rent
skønsmæssigt afgøre, om den lagerforøgelse for den
billige vare, der Af Pauli Pedersens indlæg ser jeg, at også han går ind for en systematisk beregningsmetode. Thi selv om han karakteriserer sin metode som intuitiv forståelig, vil den dog - ikke mindst hvor et større antal af komponenter har forskellig pris - føre til ikke übetydelige Pauli Pedersens metode ser imidlertid lovende ud, og det ville være af interesse, hvis den blev videreudviklet, således at den f. eks. kunne tage hensyn til forekomsten af komponenter, der er fælles for flere færdigvarer, og således at den kunne indpasses i de almindelig anvendte lagermodeller. På sit nuværende
stade vil metoden næppe på samme lette måde som
mangelomkostningsmetoden Forholdet er jo, at man ved en hel del af de klassiske lagermodeller netop fastlægger den optimale lagerstørrelse udfra bl. a. mangelomkostningen. Hertil kommer, at det i praksis ofte mere vil dreje sig om at udnytte en given lagerkapital gunstigst muligt (eller at sikre, at grænselageromkostningerne svarer til grænsefortjenesten ved en ændring i serviceniveauet) end det gælder om at holde fast ved et bestemt serviceniveau. Angående spørgsmålet om grovheden af den anvendte logaritmetabel, skal der peges på, at nøjagtigheden af de i eksemplerne viste serviceniveauer ikke blot har været afhængig af logaritmeopslag, men tillige på beregning af en fast mangelomkostning ved hjælp af en tilnærmet formel samt af opslag i tabeller for qp(Q) og $(Q). |