Insulare Tierstile: Entwicklungsgeschichtliche Aspekte - Roth, Uta (Hikuin, 2002)
Insulære dyrestile Udviklingshistoriske aspekter Af Uta Roth Hensigten med denne artikel er at præsentere nogle aspekter af udviklingen af dyreornamentet i irsk kunst. Selve begyndelsen af disse dyrestile kan spores tilbage til det 6. årh. (MS Cathach of St Columba) med den første anvendelse af små dyr i forbindelse med keltiske ornamentale detaljer af dekorativ karakter. Kristne symboler og andre mediterrane motiver kan findes i udsmykningen af de tidlige kristne manuskripter, på den anden side må man anerkende stærk indflydelse fra angelsaksisk kultur (germansk stil II). Her skal specielt omtales the Book of Durrow (kort efter 600 e.Kr.f.), hvor vi finder dyr (firbenere, båndfletsornamentik, »dyreprocessioner «), hvor kroppene er bygget op af brede bånd med konturlinjer, hoveder med øre og øje, forlængede kæber med udløbere, et (forlænget) forben og et bagben. Fødderne har tæer, der ligner fjerlignende duske, eller de er fremstillet vifteformede. Illustrationer i andre manuskripter (Durham A II 17; Köln, Dombibl. 213; Cambridge, CCC 197B; Trier, Domschatz Cod.61) viser videre udviklinger med hensyn til detaljer som udformning af ben med trædepuder og af kæber, eller forlængelse af ører (flige). Haler og flige bliver omdannet til et kompliceret entrelac-mønster. Et nyt mediterrant motiv med brug af fugle bliver indført (rovfugle med fødder, der ender i kløer). De er udformet på en temmelig naturalistisk måde. Højdepunktet inden for denne ornamentale gruppe ses i dyrene i the Book of Lindisfarne (ca. 698 e.Kr.f.), som repræsenterer en ny impuls af dyrestil med en naturalistisk behandling og adfærd af fugle og rovdyr, som er kombineret i varierende og komplekse grupper. Videre aspekter af udviklingen af insulær dyrestil skal betragtes på baggrund af historiske begivenheder som for eksempel det stærke samkvem mellem Irland og Northumbria, forårsaget af den irske mission og også af angelsaksere, der udførte studier i Irland (Beda). Disse kendsgerninger synes at vise, at det irske og northumbriske kunsthåndværk fremstår homogent fra begyndelsen af det 7. årh. Denne kulturelle enhed af kunsthåndværksprodukter kan bedst beskrives med betegnelsen »hiberno-saksisk«.